farnostkrumvir.com

Aleš / sv. Martin I. (pondělí 2. velikonočního týdne)
2026-04-13
Sk 4,23-31
Zl 2
Jan 3,1-8
Barva: Bílá

Julius / sv. Julius (2. neděle velikonoční)
2026-04-12
Mše svatá – 9.15
Úmysl – za rodinu Vytrhlíkovu
Sk 2,42-47
Zl 118(117)
1Pt 1,3-9
Jan 20,19-31
Barva: Bílá
1. ČTENÍ Sk 2,42-47
Všichni, kteří přijali víru, drželi pevně pohromadě a měli všechno společné.
Čtení ze Skutků apoštolů.
(Křesďané) setrvávali v apoštolském učení, v bratrském společenství, v lámání chleba a v modlitbách. Všechny naplňovala bázeň, poněvadž se prostřednictvím apoštolů dělo mnoho divů a znamení.
Všichni, kteří přijali víru, drželi pevně pohromadě a měli všechno společné. Prodávali všechen svůj majetek a dělili ho mezi všechny, jak kdo potřeboval. Každý den zůstávali svorně v chrámu, po domech lámali chléb a jedli pokrm v radosti a s upřímností srdce, chválili Boha a těšili se všeobecné oblibě. A Pán rozmnožoval den co den počet povolaných ke spáse.
Žl 118(117),2-4.13-15.22-24 Odp.: 1
Odp.: Oslavujte Hospodina, neboď je dobrý, jeho milosrdenství trvá navěky. nebo: Aleluja.
Nechď řekne dům Izraelův:
„Jeho milosrdenství trvá navěky.“ Nechď řekne dům Árónův:
„Jeho milosrdenství trvá navěky.“ Nechď řeknou ti, kdo se bojí Hospodina: „Jeho milosrdenství trvá navěky.“
Odp.
Vrazili do mě, abych padl, avšak Hospodin mi pomohl. Hospodin je má síla a statečnost, stal se mou spásou.
Jásot ze spásy
zní ve stanech spravedlivých.
Odp.
Kámen; který stavitelé zavrhli, stal se kvádrem nárožním. Hospodinovým řízením se tak stalo, je to podivuhodné v našich očích. Toto je den, který učinil Hospodin, jásejme a radujme se z něho!
Odp.
2. ČTENÍ 1Pt 1,3-9
Bůh nás znovu zrodil, takže zmrtvýchvstáním Ježíše Krista máme živou naději.
Čtení z prvního listu svatého apoštola Petra.
Bud“ veleben Bůh a Otec našeho Pána Ježíše Krista! Protože je tak nesmírně milosrdný, znovu nás zrodil, takže zmrtvýchvstáním Ježíše Krista máme živou naději na dědictví, které nepomine, na dědictví skvělé a trvalé. Je pro vás připraveno v nebi; protože totiž máte víru, chrání vás Boží moc (a vede) ke spáse, která se má ukázat (nyní) v poslední době.
A proto budete potom jásat, i když vás snad musí trápit teď ještě na krátký čas všelijaké zkoušky, aby se vyzkoušela vaše víra, vzácnější než pomíjející zlato, které přece bývá čištěno v ohni. Až se pak zjeví Ježíš Kristus, bude vám to ke chvále, slávě a cti. Toho milujete, ačkoli jste ho neviděli; v něho věříte, třebaže ho ještě nevidíte. Zato budete jásat v nevýslovné a zářivé radosti, až dosáhnete cíle své víry, totiž spásy duše.
EVANGELIUM Jan 20,19-31
Za týden přišel Ježíš zase.
Slova svatého evangelia podle Jana.
Když byl večer prvního dne v týdnu, přišel Ježíš tam, kde byli učedníci. Ze strachu před židy měli dveře zavřeny. Stanul mezi nimi a řekl: „Pokoj vám!“ Po těch slovech jim ukázal ruce a bok. Když učedníci viděli Pána, zaradovali se.
Znovu jim řekl: „Pokoj vám! jako Otec poslal mne, tak i já posílám vás.“ Po těch slovech na ně dechl a řekl jim: „Přijměte Ducha svatého. Komu hříchy odpustíte, tomu jsou odpuštěny, komu je neodpustíte, tomu odpuštěny nejsou.“
Tomáš, jeden ze Dvanácti, zvaný Blíženec, nebyl s nimi, když Ježíš přišel. Ostatní učedníci mu říkali: „Viděli jsme Pána.“
On jim však odpověděl: „Dokud neuvidím na jeho rukou jizvy po hřebech a nevložím svůj prst na místo hřebů a nevložím svou ruku do jeho boku, neuvěřím.“
Za týden byli jeho učedníci zase uvnitř a Tomáš s nimi. Ježíš přišel zavřenými dveřmi, stanul mezi nimi a řekl: „Pokoj vám!“ Potom vyzval Tomáše: „Vlož sem prst a podívej se na mé ruce, vztáhni ruku a vlož ji do mého boku; a nebuď nevěřící, ale věřící.“
Tomáš mu odpověděl: „Pán můj a Bůh můj!“
Ježíš mu řekl: „Protože jsi mě uviděl, uvěřil jsi. Blahoslavení, kdo neviděli, a přesto uvěřili.“
Ježíš vykonal před svými učedníky ještě mnoho jiných zázraků, ale o těch v této knize není řeč. Tyto však jsem zaznamenal, abyste věřili, že Ježíš je Mesiáš, Syn Boží, a s vírou abyste měli život v jeho jménu.

Izabela / sv. Stanislav (sobota velikonočního oktávu)
2026-04-11
Sk 4,13-21
Zl 118
Mk 16,9-15
Barva: Bílá

Darja / sv. Michael de Sanctis (pátek velikonočního oktávu)
2026-04-10
Sk 4,1-12
Zl 118
Jan 21,1-14
Barva: Bílá

Dušan / sv. Marie Kleofášova (čtvrtek velikonočního oktávu)
2026-04-09
Mše sv. – 18:00
Úmysl – za Josefa Drápala
Sk 3,11-26
Zl 8
Lk 24,35-48
Barva: Bílá

Ema / sv. Albert (středa velikonočního oktávu)
2026-04-08
Sk 3,1-10
Zl 105
Lk 24,13-35
Barva: Bílá

Heřman, Hermína / sv. Jan Křtitel de la Salle (úterý velikonočního oktávu)
2026-04-07
Sk 2,36-41
Zl 33
Jan 20,11-18
Barva: Bílá

Vendula / sv. Notger (pondělí velikonočního oktávu)
2026-04-06
Sk 2,14.22b-33
Zl 16
Mt 28,8-15
Barva: Bílá

Miroslava / Slavnost Zmrtvýchvstání Páně (Slavnost Zmrtvýchvstání Páně)
2026-04-05
Mše svatá – 9:15
Úmysl – za svěřený lid
Sk 10,34a.37-43
Zl 118(117)
Kol 3,1-4
Jan 20,1-9
Barva: Bílá
1. ČTENÍ Sk 10,34a.37-43
Jedli a pili jsme s ním po jeho zmrtvýchvstání.
Čtení ze Skutků apoštolů.
Petr se ujal slova a promluvil: „Vy víte, co se po křtu, který hlásal Jan, událo nejdříve v Galileji a potom po celém Judsku: Jak Bůh pomazal Duchem svatým a mocí Ježíše z Nazareta, jak on všude procházel, prokazoval dobrodiní, a protože Bůh byl s ním, uzdravoval všechny, které opanoval ďábel.
A my jsme svědky všeho toho, co konal v Judsku a v Jeruzalémě. Ale pověsili ho na dřevo a zabili. Bůh jej však třetího dne vzkřísil a dal mu, aby se viditelně ukázal, ne všemu lidu, ale jen těm, které Bůh předem vyvolil za svědky, totiž nám, kteří jsme s ním jedli a pili po jeho zmrtvýchvstání.
On nám přikázal, abychom to hlásali lidu a se vší rozhodností dosvědčovali: To je Bohem ustanovený soudce nad živými i mrtvými. O něm vydávají svědectví všichni proroci, že skrze něho dostane odpuštění hříchů každý, kdo v něho věří.“
Žl 118(117),1-2.16ab+17.22-23 Odp.: 24
Odp.: Toto je den, který učinil Hospodin,
jásejme a radujme se z něho!
nebo: Aleluja, aleluja, aleluja.
Oslavujte Hospodina, neboď je dobrý, jeho milosrdenství trvá navěky. Nechď řekne dům Izraelův:
„Jeho milosrdenství trvá navěky.“ Odp.
Hospodinova pravice mocně zasáhla, Hospodinova pravice mě pozvedla. Nezemřu, ale budu žít a vypravovat o Hospodinových činech. Odp.
Kámen, který stavitelé zavrhli, stal se kvádrem nárožním. Hospodinovým řízením se tak stalo, je to podivuhodné v našich očích. Odp.
2. ČTENÍ Kol 3,1-4
Usilujte o to, co pochází shůry, kde je Kristus.
Čtení z listu svatého apoštola Pavla Kolosanům.
Bratři!
Když jste s Kristem byli vzkříšeni, usilujte o to, co pochází shůry, kde je Kristus po Boží pravici. Na to myslete, co pochází shůry, ne na to, co je na zemi. Jste přece už mrtví a váš život je s Kristem skrytý v Bohu. Ale až se ukáže Kristus, náš život, potom se i vy s ním ukážete ve slávě.
EVANGELIUM Jan 20,1-9
Ježíš musel vstát z mrtvých.
Slova svatého evangelia podle Jana.
Prvního dne v týdnu přišla Marie Magdalská časně ráno ještě za tmy ke hrobu a viděla, že je kámen od hrobu odstraněn. Běžela proto k Šimonu Petrovi a k tomu druhému učedníkovi, kterého Ježíš miloval, a řekla jim: „Vzali Pána z hrobu a nevíme, kam ho položili.“
Petr a ten druhý učedník tedy vyšli a zamířili ke hrobu. Oba běželi zároveň, ale ten druhý učedník byl rychlejší než Petr a doběhl k hrobu první. Naklonil se dovnitř a viděl, že tam leží pruhy plátna, ale dovnitř nevešel.
Pak za ním přišel i Šimon Petr, vešel do hrobky a viděl, že tam leží pruhy plátna. Rouška však, která byla na Ježíšově hlavě, neležela u těch pruhů plátna, ale složená zvlášď na jiném místě. Potom vstoupil i ten druhý učedník, který přišel ke hrobu první, viděl a uvěřil. Ještě totiž nerozuměli Písmu, že Ježíš musí vstát z mrtvých.

Ivana / Bílá sobota (Bílá sobota)
2026-04-04
Barva:

Richard / Velký pátek (Velký pátek)
2026-04-03
Iz 52,13-53,12
Zl 31(30)
Zd 4,14-16;5,7-9
Jan 18,1-19,42
Barva: Červená
1. ČTENÍ Iz 52,13-53,12
Byl proboden pro naše hříchy.
Čtení z knihy proroka Izaiáše.
Hle, můj Služebník dojde úspěchu,
bude povýšen, povznesen k velké vznešenosti. Jak mnozí budou nad ním žasnout
– neboď jeho podoba byla nelidsky zohavena, vzhledem se nepodobá člověku.
On přivede v údiv mnohé národy, králové před ním zavřou svá ústa, neboď spatří, co se jim neřeklo, zpozorují, co dříve neslyšeli.
Kdo by uvěřil, co jsme slyšeli? Komu se ukázala Hospodinova moc? Vyrašil před ním jako výhonek,
jako kořen z vyprahlé země. Neměl podoby ani krásy, aby upoutal náš pohled; neměl vzhled,
abychom po něm zatoužili. Opovržený, opuštěný od lidí, muž bolesti, znalý utrpení,
jako ten, před nímž si lidé zakrývají tvář, potupený, od nás nevážený.
A přece on nesl naše utrpení, obtížil se našimi bolestmi,
ale my jsme ho pokládali za zbitého, od Boha ztrestaného a ztýraného.
On však byl proboden pro naše hříchy, rozdrcen pro naše viny,
tížily ho tresty pro naši spásu, jeho rány nás uzdravily.
Všichni jsme bloudili jak ovce, každý šel svou vlastní cestou. Hospodin na něho uvalil vinu nás všech: byl týrán, ale podrobil se a neotevřel svá ústa
jako beránek vedený na porážku; jak ovce, která mlčí před střihači, neotevřel svá ústa.
Odstraněn byl soužením a nespravedlivým soudem. Kdo se stará o jeho právo? Vyrván byl ze země živých, pro zločin svého lidu byl ubit k smrti. Hrob mu vykázali mezi zločinci, posmrtný domov mezi bezbožníky, ačkoli se nedopustil křivdy
ani neměl podvod v ústech.
Hospodinu se však zalíbilo zdrtit ho utrpením; jestliže dá v oběď svůj život, uzří potomstvo, které bude žít dlouho, Hospodinův plán se zdaří skrze něho.
Po útrapách se jeho duše nasytí světlem, svým utrpením můj Služebník ospravedlní mnohé, neboď na sebe vezme jejich viny.
Proto mu dám zástupy jako dědictví a nesčetné množství obdrží za kořist proto, že sám sebe vydal na smrt, že se dal přičíst k hříšníkům, když nesl hříchy mnohých a prosil za zločince.
Žl 31(30),2+6.12-13.15-16.17+25 Odp.: Lk 23,46
Odp. : Otče, do tvých rukou odevzdávám svého ducha.
K tobě se utíkám, Hospodine, aď nejsem zahanben navěky,. vysvobod“ mě, jsi spravedlivý!
Do tvých rukou svěřuji svého ducha, Hospodine, věrný Bože, ty mě vysvobodíš. Odp.
Všichni nepřátelé mnou opovrhují,
sousedům jsem pro smích, na postrach svým známým, kdo mě venku shlédne, prchá přede mnou.
Vypadl jsem z paměti, jako bych byl mrtev, podoben jsem rozbitému hrnci.
Odp.
Já však, Hospodine, v tebe doufám, říkám: Ty jsi můj Bůh!
Můj osud je ve tvé ruce,
vysvoboď mě z moci, mých úhlavních. nepřátel! Odp.
Svou jasnou tvář ukaž svému služebníku, zachraň mě svou slitovností.
Vzmužte se a buďte srdnatí,
všichni, kdo spoléháte na Hospodina. Odp.
2. ČTENÍ Žd 4,14-16;5,7-9
Zakusil, co je poslušnost, a stal se pro ty, kdo ho poslouchají, příčinou spásy.
Čtení z listu Židům.
Máme vynikajícího velekněze, který prošel až do nejvyššího nebe: je to Ježíš, Boží Syn. Proto se pevně držme svého vyznání. Náš velekněz není takový, že by nebyl schopen mít soucit s námi, slabými. Naopak! Vždyď on sám byl vyzkoušen ve všem možném jako my, ale nikdy se nedopustil hříchu. Přistupujme proto s důvěrou k trůnu milosti, abychom dosáhli milosrdenství a nalezli milost, kdykoli potřebujeme pomoci.
V době, kdy jako člověk žil na zemi, přednesl s naléhavým voláním a se slzami vroucí modlitby k tomu, který měl moc ho od smrti vysvobodit, a byl vyslyšen pro svou úctu k Bohu. Ačkoli to byl Syn (Boží), naučil se svým utrpením poslušnosti. Když tak dokonal své dílo, stal se příčinou věčné spásy pro ty, kteří ho poslouchají.
EVANGELIUM Jan 18,1-19,42
Umučení našeho Pána Ježíše Krista podle Jana.
Zmocnili se Ježíše a svázali ho.
Ježíš vyšel se svými učedníky za potok Kedron, kde byla zahrada. Vstoupil do ní, on i jeho učedníci. To místo znal i jeho zrádce Jidáš, protože se tam Ježíš často scházel se svými učedníky.
Jidáš si tedy vzal vojenskou četu a od velekněží a farizeů služebníky a šel tam s pochodněmi, s lucernami a se zbraněmi. Ježíš věděl všechno, co na něj má přijít. Vystoupil tedy a zeptal se jich: „Koho hledáte?“
Odpověděli mu: „Ježíše Nazaretského.“
Řekl jim: „Já jsem to.“ Stál s nimi také zrádce Jidáš. Sotva jim tedy Ježíš řekl „Já jsem to“, couvli a padli na zem. Znovu se jich zeptal: „Koho hledáte?“
Odpověděli mu: „Ježíše Nazaretského.“
Ježíš odpověděl: „Už jsem vám přece řekl, že j á to j sem. Hledáte-li mne, tyto zde nechte odejít.“ To proto, aby se splnilo jeho slovo: „Z těch, které jsi mi dal, nenechal jsem zahynout nikoho.“
Šimon Petr měl při sobě meč; vytasil ho tedy, udeřil veleknězova služebníka a uďal mu pravé ucho. Ten sluha se jmenoval Malchus.
Ježíš však Petrovi řekl: „Zastrč meč do pochvy! Což nemám pít kalich, který mi podal Otec?“
Napřed Ježíše vedli k Annášovi.
Tu se četa s velitelem a židovští služebníci zmocnili Ježíše a svázali ho. Napřed ho vedli k Annášovi. Annáš totiž byl tchán Kaifáše, který byl v tom roce veleknězem. Byl to ten Kaifáš, který dal židům radu: „je lepší, když jeden člověk umře za lid . . .“
Šimon Petr a jiný učedník šli za Ježíšem. Tento učedník se znal s veleknězem, proto vešel s Ježíšem do veleknězova dvora; Petr však zůstal u dveří venku. Ten druhý učedník, který se znal s veleknězem, vyšel tedy ven, promluvil s vrátnou a přivedl Petra dovnitř. Vrátná se Petra zeptala: „Nepatříš také ty k učedníkům toho člověka?“
On odpověděl: „Nepatřím.“ Stáli tam sluhové a služebníci velerady, kteří si rozdělali oheň, protože bylo chladno, a ohřívali se. Také Petr u nich stál a ohříval se.
Velekněz se vyptával .Ježíše na jeho učedníky a na jeho učení. Ježíš mu odpověděl: „Já jsem mluvil k světu veřejně. Já jsem vždycky učíval v synagóze a v chrámě, kde se shromažd“ují všichni židé, a nic jsem nemluvil tajně. Proč se ptáš mne? Zeptej se těch, kdo slyšeli, co jsem k nim mluvil. Ti dobře vědí, co jsem říkal.“
Sotva to vyslovil, jeden ze služebníků velerady, který stál při tom, dal Ježíšovi políček a řekl: „Tak odpovídáš veleknězi?“
Ježíš mu odpověděl: „Jestliže jsem mluvil nesprávně, dokaž, co bylo nesprávné. Jestliže však správně, proč mě biješ?“
Annáš ho pak poslal svázaného k veleknězi Kaifášovi.
Nepatříš také ty k jeho učedníkům? Nepatřím.
Šimon Petr stál u ohně a ohříval se. Řekli mu: „Nepatříš také ty k jeho učedníkům?“
On zapíral: „Nepatřím.“
Jeden z veleknězových sluhů, příbuzný toho, kterému Petr uďal ucho, řekl: „Copak jsem tě neviděl v zahradě s ním?“ Petr to však znovu zapřel. Vtom právě kohout zakokrhal.
Moje království není a tohoto světa.
Od Kaifáše vedli Ježíše do vládní budovy. Bylo časně ráno. Sami do vládní budovy nevstoupili, aby se neposkvrnili, ale aby mohli jíst velikonočního beránka. Pilát tedy vyšel k nim ven a zeptal se: „Jakou žalobu vznášíte proti tomuto člověku?“
Odpověděli mu: „Kdyby to nebyl zločinec, nebyli bychom ti ho vydali.“
Pilát jim řekl: „Vezměte si ho vy sami a suďte ho podle vašeho zákona!“
Židé mu odpověděli: „My nemáme právo nikoho popravovat.“ Tak se totiž mělo splnit Ježíšovo slovo, kterým naznačoval, jakou smrtí zemře.
Pilát se vrátil do vládní budovy, dal Ježíše předvolat a zeptal se ho: „Ty jsi židovský král?“
Ježíš odpověděl: „Říkáš to sám ze sebe, anebo ti to řekli o mně jiní?“
Pilát odpověděl: „Copak jsem já žid? Tvůj národ, to je velekněží, mi tě vydali. Čeho ses dopustil?“
Ježíš na to řekl: „Moje království není z tohoto světa. Kdyby moje království bylo z tohoto světa, moji služebníci by přece bojovali, abych nebyl vydán židům. Ne, moje království není odtud.“
Pilát se ho zeptal: „Ty jsi tedy přece král?“
ježíš odpověděl: „Ano, já jsem král. Já jsem se proto narodil a proto jsem přišel na svět, abych vydal svědectví pravdě. Každý, kdo je z pravdy, slyší můj hlas.“
Pilát mu řekl: „Co je to pravda?“
Po těch slovech vyšel zase ven k židům. Řekl jim: „Já na něm neshledávám žádnou vinu. Je však u vás zvykem, abych vám k velikonočním svátkům propustil jednoho vězně. Chcete tedy, abych vám propustil židovského krále?“
Oni znovu začali křičet: „Toho ne, ale Barabáše!“ Ten Barabáš byl zločinec.
Bud“ zdráv, židovský králi.
Potom Pilát vzal Ježíše a dal ho zbičovat. Vojáci upletli z trní korunu, vsadili mu ji na hlavu, oblékli ho do rudého pláště, předstupovali před něj a provolávali: „Bud“ zdráv, židovský králi!“ a bili ho.
Pilát vyšel znovu ven a řekl židům: „Hle, dám vám ho vyvést, abyste uznali, že na něm neshledávám žádnou vinu.“ Ježíš vyšel s trnovou korunou a v rudém plášti.
Pilát jim řekl: „Hle, člověk! “
Když ho však uviděli velekněží a služebníci, začali křičet: „Ukřižuj, ukřižuj ho!“
Pilát na to řekl: „Vezměte si ho vy sami a ukřižujte, neboď já na něm neshledávám žádnou vinu.“
Židé mu odpověděli: „My máme zákon a podle toho zákona musí zemřít, protože dělal ze sebe Syna Božího.“ Když Pilát uslyšel to slovo, ulekl se ještě více. Vešel proto zase do vládní budovy a zeptal se Ježíše: „Odkud jsi?“ Ježíš mu však nedal žádnou odpověď. Pilát mu řekl: „Se mnou nechceš mluvit? Nevíš, že mám moc tě propustit, a že mám moc dát tě ukřižovat?“
ježíš odpověděl: „Neměl bys nade mnou vůbec žádnou moc, kdyby ti nebyla dána shora. Proto má větší vinu ten, kdo mě vydal tobě.“
Pryč s ním! Pryč s ním! Ukřižuj ho !
Pilát se proto snažil ho propustit. Ale židé křičeli:“ „Když ho propustíš, nejsi přítel císařův. Každý, kdo se dělá králem, staví se proti císaři! “ Jak Pilát uslyšel ta slova, nařídil vyvést Ježíše ven a zasedl k soudu na místě zvaném Kamenná dlažba, hebrejsky Gabbatha. Byl den příprav na velikonoce, kolem poledne.
Pilát řekl židům: „Hle, váš král!“
Ale oni se pustili do křiku: „Pryč s ním! Pryč s ním! Ukřižuj ho! “
Pilát jim namítl: „Vašeho krále mám ukřižovat?“ Velekněží odpověděli: „Nemáme krále, ale jen císaře!“ Tu jim ho vydal, aby by ukřižován.
Ukřižovali ho a s ním ještě dva jiné.
Vzali tedy Ježíše. On sám si nesl kříž a šel na místo zvané Lebka, hebrejsky Golgota. Tam ho ukřižovali a s ním ještě dva jiné, každého po jedné straně, a Ježíše uprostřed. Pilát dal také zhotovit a připevnit na kříž nápis v tomto znění: Ježíš Nazaretský, židovský král. Tento nápis četlo mnoho židů, protože místo, kde byl Ježíš ukřižován, bylo blízko města; byl napsán hebrejsky, latinsky a řecky.
Proto židovští velekněží říkali Pilátovi: „Nepiš: „Židovský král“, ale: „On tvrdil: Jsem židovský král“.“
Pilát odpověděl: „Co jsem napsal, napsal jsem!“ Rozdělili si mé šaty.
Když vojáci Ježíše ukřižovali, vzali jeho svrchní šaty a rozdělili je na čtyři části, každému vojákovi jednu; vzali i suknici. Suknice byla nesešívaná, v jednom kuse setkaná odshora až dolů. Řekli si tedy: „Netrhejme ji, ale losujme o ni, komu připadne.“ Tak se měl splnit výrok Písma: „Rozdělili si mé šaty a o můj oděv losovali.“ Právě tak to vojáci udělali.
To je tvůj syn. To je tvá matka.
U Ježíšova kříže stála jeho matka, příbuzná jeho matky Marie Kleofášova a Marie Magdalská. Když Ježíš uviděl svou matku a jak při ní stojí ten učedník, kterého měl rád, řekl matce: „Ženo, to je tvůj syn.“ Potom řekl učedníkovi: „To je tvá matka.“ A od té chvíle si ji ten učedník vzal k sobě. Dokonáno je.
Potom, když Ježíš věděl, že už je všechno dokonáno, řekl ještě: „Žízním.“ Tak se mělo splnit Písmo. Stála tam nádoba plná octa. Nasadili tedy na yzop houbu naplněnou octem a podali mu j i k ústům. Když Ježíš přijal ocet, řekl: „Dokonáno je.“ Pak sklonil hlavu a skonal.
Chvíle tiché modlitby vkleče
A hned vyšla krev a voda.
Protože byl den příprav, takže mrtvá těla nesměla zůstat na kříži přes sobotu – tu sobotu totiž byl velký svátek požádali židé Piláta, aby byly ukřižovaným přeraženy nohy a aby byli sňati. Přišli tedy vojáci a přerazili kosti prvnímu i druhému, kteří s ním byli ukřižováni. Když však přišli k Ježíšovi, viděli, že už je mrtvý. Proto mu kosti nepřerazili, ale jeden z vojáků mu kopím probodl bok a hned vyšla krev a voda.
Ten, který to viděl, vydává o tom svědectví a jeho svědectví je pravdivé. On ví, že mluví pravdu, abyste i vy věřili. To se stalo, aby se splnil výrok Písma. „Ani kost mu ;nebude zlomena“. A na jiném místě v Písmě se říká: „Budou hledět na toho, kterého probodli“.
Zavinuli Ježíšovo tělo s vonnými věcmi do pruhů plátna.
Josef z Arimatie, který byl Ježíšovým učedníkem, ale ze strachu před židy jen tajným, požádal potom Piláta, aby směl sejmout Ježíšovo mrtvé tělo, a Pilát mu to dovolil. Přišel tedy a sňal jeho tělo. “
Dostavil se tam i Nikodém, ten, který k němu přišel jednou v noci, a měl s sebou směs myrhy a aloe, asi sto liber: Vzali tedy Ježíšovo tělo a zavinuli ho s těmi vonnými věcmi do pruhů plátna, jak mají židé ve zvyku pohřbívat. Na tom místě, kde byl ukřižován, byla zahrada a v té zahradě nová hrobka, kde nebyl ještě nikdo pochován. Tam tedy položili Ježíše, protože u židů byl den příprav a hrobka byla blízko.

Erika / Zelený čtvrtek (Zelený čtvrtek)
2026-04-02
Mše svatá – 18:00
Úmysl – za nemocné a ty, co o ně pečují
Ex 12,1-8.11-14
Zl 116(115)
1Kor 11,23-26
Jan 13,1-15
Barva: Bílá
1. ČTENÍ Ex 12,1-8.11-14
Ustanovení o velikonoční večeři.
Čtení z druhé knihy Mojžíšovy.
Hospodin řekl Mojžíšovi a Árónovi v egyptské zemi: „Tento měsíc bude pro vás začátkem měsíců; bude to pro vás první měsíc v roce. Řekněte celému společenství Izraele:
„Desátého dne tohoto měsíce aď si každý opatří beránka pro rodinu, jehně pro dům. Jestliže však je rodina tak malá, že beránka sníst nestačí, aď si vezme ze sousedství, které je (tomu) domu nejbližší, tolik osob do počtu, kolik stačí beránka sníst. Beránek aď je bezvadný, ve stáří jednoho roku, sameček. Můžete ho vzít z jehňat nebo kůzlat. Uchováte ho až do čtrnáctého dne tohoto měsíce, kdy ho k večeru zabij e celé shromážděné společenství Izraele. Pak aď vezmou trochu jeho krve a pomažou jí obě veřeje i příčný trám (nad nimi) v domech, kde ho budou jíst. Aď jedí maso tu noc, aď ho jedí pečené na ohni s nekvašenými chleby a hořkými bylinami.
Budete ho pak jíst takto: Mějte přepásaná bedra, obuv na nohou a hůl v ruce, a jezte ve spěchu. Neboď je to Hospodinova Pascha (Přejití). Oné noci přejdu egyptskou zemí a pobiji všechno prvorozené v egyptské zemi jak u lidí, tak u dobytka. Nad všemi egyptskými bohy vykonám soud. Já, Hospodin. Pro vás však bude krev (beránka) sloužit jako znamení na domech, že tam přebýváte. Když uvidím krev, přejdu vás, a tak uniknete ničící ráně, až budu zabíjet po egyptské zemi.
Tento den si uchováte jako památný a budete ho slavit jako Hospodinův svátek. Budete ho slavit po všechna svá pokolení jako ustanovení věčné.““
Žl 116(115),12-13.15+l6bc.17-18 Odp.: srv. 1Kor 10,16
Odp.: Kalich požehnání je společenstvím krve Kristovy.
Čím se odplatím Hospodinu za všechno, co mi prokázal? Vezmu kalich spásy
a budu vzývat jméno Hospodinovo. Odp.
Drahocenná je v Hospodinových očích smrt jeho zbožných.
Jsem tvůj služebník, syn tvé služebnice, rozvázal jsi moje pouta.
Odp.
Přinesu ti oběď díků, Hospodine, a budu vzývat tvé jméno. Splním své sliby Hospodinu před veškerým jeho lidem.
Odp.
2. ČTENÍ 1Kor 11,23-26
Kdykoli jíte a pijete, zvěstujete smrt Páně.
Čtení z prvního listu svatého apoštola Pavla Korinďanům.
Bratři!
Co jsem od Pána přijal, v tom jsem vás také vyučil: Pán Ježíš právě tu noc, kdy byl zrazen, vzal chléb, vzdal díky, rozlámal ho a řekl: „Toto je moje tělo, které se za vás vydává. To čiňte na mou památku.“ Podobně vzal po večeři i kalich a řekl: „Tento kalich je nová smlouva, potvrzená mou krví. Kdykoli z něho budete pít, čiňte to na mou památku.“
Kdykoli totiž jíte tento chléb a pijete z tohoto kalicha, zvěstujete smrt Páně, dokud on nepřijde.
EVANGELIUM Jan 13,1-15
Projevil jím lásku až do krajností.
Slova svatého evangelia podle Jana.
Bylo před velikonočními svátky. Ježíš věděl, že přišla jeho hodina, kdy měl přejít z tohoto světa k Otci. A protože miloval svoje, kteří byli ve světě, projevil jim lásku až do krajnosti.
Bylo to při večeři. Ďábel už vnukl Jidáši Iškariotskému, synu Šimonovu, myšlenku, aby ho zradil. Ježíš věděl, že mu dal Otec všechno do rukou a že vyšel od Boha a vrací se k Bohu. Proto vstal od večeře, odložil svrchní šaty a uvázal si kolem pasu lněnou zástěru. Potom nalil vodu do umyvadla a začal učedníkům umývat nohy a utírat jim je zástěrou, kterou měl uvázanou kolem pasu.
Tak přišel k Šimonu Petrovi. Ten mu řekl: „Pane, ty mi chceš mýt nohy?“
Ježíš mu odpověděl: „Co já dělám, tomu ty nyní nemůžeš rozumět; pochopíš to však později.“
Petr mu řekl: „Nohy mi umývat nebudeš! Nikdy!“ Ježíš mu odpověděl: „Jestliže tě neumyji, nebudeš mít se mnou podíl.“
Šimon Petr mu řekl: „Pane, tak mi umyj nejen nohy, ale i ruce a hlavu!“
Ježíš mu odpověděl: „Kdo se vykoupal, potřebuje si umýt jen nohy, a je čistý celý. I vy jste čistí, ale ne všichni.“ Věděl totiž, kdo ho zradí; proto řekl: „Ne všichni jste čistí.“
Když jim tedy umyl nohy, zase si vzal na sebe své šaty, zaujal místo u stolu a řekl jim: „Chápete, co jsem vám udělal? Vy mě nazýváte Mistrem a Pánem, a to právem: to skutečně jsem. Jestliže jsem vám tedy umyl nohy, já, Pán a Mistr, máte také vy jeden druhému umývat nohy. Dal jsem vám příklad: Jak jsem já udělal vám, tak máte dělat i vy.“

Hugo / sv. Makarius (Blahomír) (středa Svatého týdne)
2026-04-01
Iz 50,4-9a
Zl 69
Mt 26,14-25
Barva: Fialová

Quido / bl. Balbína (úterý Svatého týdne)
2026-03-31
Iz 49,1-6
Zl 71
Jan 13,21-33.36-38
Barva: Fialová

Arnošt / sv. Jan Klimak (pondělí Svatého týdne)
2026-03-30
Iz 42,1-7
Zl 27
Jan 12,1-11
Barva: Fialová

Taďána / bl. Ludolf (Slavomil) (6. neděle postní - Květná neděle)
2026-03-29
Mše svatá – 9:15
Úmysl – za Josefu Mandelíkovu, manžela a celou rodinu
Iz 50,4-7
Zl 22(21)
Flp 2,6-11
Mt 26,14-27,66
Barva: Červená
1. ČTENÍ Iz 50,4-7
Svou tvář jsem neskryl před hanou a slinou, ale vím, že nebudu zahanben.
Čtení z knihy proroka Izaiáše.
Pán, Hospodin, mi dal jazyk učedníka, abych uměl znaveného poučovat utěšujícím slovem.
Každého rána mi probouzí sluch, abych ho poslouchal, jak je povinnost učedníků. Pán, Hospodin, mi otevřel ucho a já se nezdráhal, necouvl nazpět.
Svá záda jsem vydal těm, kteří mě bili, své líce těm, kteří rvali můj vous. Svou tvář jsem neskryl před hanou a slinou.
Pán, Hospodin, mi však pomáhá, nebudu tedy potupen. Proto dávám ztvrdnout své tváři v křemen a vím, že nebudu zahanben.
Žl 22(21),8-9.17-18a.19-20.23-24 Odp.: 2a
Odp.: Bože můj, Bože můj, proč jsi mě opustil?
Posmívají se mi všichni, kdo mě vidí, šklebí rty, pokyvují hlavou:
„Spoléhal na Hospodina, aď ho vysvobodí, aď ho zachrání, má-li ho rád!“
Odp.
Obkličuje mě smečka psů, tlupa zlosynů mě svírá. Probodli mi ruce i nohy,
spočítat mohu všechny své kosti. Odp.
Dělí se o můj oděv, losují o můj šat.
Ty však, Hospodine, nestůj daleko, má sílo, pospěš mi na pomoc!
Odp. .
Budu vyprávět svým bratřím o tvém jménu, uprostřed shromáždění budu tě chválit. „Kdo se bojíte Hospodina, chvalte ho,
slavte ho, všichni z Jakubova potomstva.“ Odp.
2. ČTENÍ Flp 2,6-11
Ponížil se, proto ho také Bůh povýšil.
Čtení z listu svatého apoštola Pavla Filipanům.
Kristus Ježíš, ačkoli má božskou přirozenost, nic nelpěl na tom, že je rovný Bohu, ale sám sebe se zřekl, vzal na sebe přirozenost služebníka a stal se jako jeden z lidí. Navenek byl jako každý jiný člověk, ponížil se a byl poslušný až k smrti, a to k smrti na kříži.
Proto ho také Bůh povýšil a dal mu Jméno nad každé jiné jméno, takže při Ježíšově jménu musí pokleknout každé koleno na nebi, na zemi i v podsvětí a každý jazyk musí k slávě Boha Otce vyznat: Ježíš Kristus je Pán.
EVANGELIUM Mt 26,14-27,66
Umučení našeho Pána Ježíše Krista podle Matouše.
Co mi dáte, když vám ho zradím?
Tehdy jeden z Dvanácti – jménem Jidáš Iškariotský – odešel k velekněžím a zeptal se jich: „Co mi dáte, když vám ho zradím?“ Oni s ním smluvili třicet stříbrných. Od té chvíle hledal vhodnou příležitost, aby ho zradil.
Kde chceš, abychom ti připravili velikonoční večeři?
První den o svátcích nekvašeného chleba přistoupili učedníci k Ježíšovi s otázkou: „Kde chceš, abychom ti připravili velikonoční večeři?“
On řekl: „Jděte do města k jistému člověku a vyřiďte mu, že Mistr vzkazuje: Můj čas je blízko; budu u tebe se svými učedníky slavit velikonoční večeři.“ Učedníci udělali, jak jim Ježíš nařídil, a připravili velikonočního beránka.
Jeden z vás mě zradí.
Když nastal večer, zaujal místo u stolu s dvanácti (učedníky) . Při jídle jim řekl: „Amen, pravím vám: Jeden z vás mě zradí.“
Velmi se zarmoutili a začali mu říkat jeden přes druhého: „Jsem to snad já, Pane?“
Odpověděl: „,Kdo si se mnou namáčí ruku v míse, ten mě zradí. Syn člověka sice odchází, jak je o něm psáno, ale běda tomu člověku, který Syna člověka zradí. Pro toho člověka bylo lépe, kdyby se nebyl narodil.“
Také Jidáš, který ho chtěl zradit, se zeptal: „Jsem to snad já, Mistře?“
Odpověděl mu: „Ano, ty.“
To je mé tělo. To je má krev.
Když jedli, vzal Ježíš chléb, požehnal ho, lámal a dával ho svým učedníkům se slovy: „Vezměte, jezte. To je mé tělo.“ Potom vzal kalich, vzdal díky, podal jim ho a řekl: „Pijte z něho všichni. Neboď to je má krev (nové) smlouvy, která se prolévá za všechny na odpuštění hříchů. Pravím vám: Od této chvíle už nikdy nebudu pít z tohoto plodu révy až do toho dne, kdy z nového (plodu) budu pít s vámi v království svého Otce.“
Potom zazpívali chvalozpěv a vyšli na Olivovou horu.
Budu bít pastýře a ovce ze stáda se rozprchnou.
Tehdy jim Ježíš řekl: „Vy všichni se dnes v noci nade mnou pohoršíte, neboď je psáno: „Budu bít pastýře a ovce ze stáda se rozprchnou.“ Ale po svém vzkříšení vás předejdu do Galileje.“
Petr mu na to řekl: „Kdyby se všichni nad tebou pohoršili, já se nikdy nepohorším!“
Ježíš mu odpověděl: „Amen, pravím ti: Dnes v noci, dříve než kohout zakokrhá, třikrát mě zapřeš.“
Petr mu však tvrdil: „I kdybych měl s tebou jít na smrt, nezapřu tě!“ Podobně mluvili i všichni ostatní učedníci:
Pak se ho zmocnil smutek a úzkost.
Potom s nimi šel Ježíš na venkovský dvorec zvaný Getsemany a řekl učedníkům: „Poseďte tady, zatímco se půjdu tamhle pomodlit.“ Petra a dva Zebedeovy syny vzal s sebou. Pak se ho zmocnil smutek a úzkost. Řekl jim: „Má duše je smutná až k smrti, zůstaňte zde a bděte se mnou!“
Trochu poodešel, padl tváří k zemi a modlil se: „Otče můj, jestliže je to možné, aď mě mine tento kalich; avšak ne jak já chci, ale jak ty chceš.“
Potom se vrátil k učedníkům a našel je, jak spí. Řekl Petrovi: „To jste nemohli ani jednu hodinu se mnou bdít? Bděte a modlete se, abyste nepřišli do pokušení. Duch je sice ochotný, ale tělo je slabé.“
Odešel podruhé a modlil se: „Otče můj, nemůže-li mě tento kalich minout, a musím ho vypít, aď se stane tvá vůle.“ Znovu se vrátil a našel je, jak spí, protože se jim únavou zavíraly oči. Nechal je, opět odešel a modlil se potřetí stejnými slovy. Potom se vrátil k učedníkům a řekl jim „Jen spěte a odpočívejte dál! – Už je tady ta hodina: teď bude Syn člověka vydán do rukou hříšníků. Vstaňte, půjdeme! Hle, už je tady můj zrádce.“
Vztáhli ruce na Ježíše a zmocnili se ho.
Když ještě mluvil, přišel Jidáš, jeden ze Dvanácti, a s ním velký houf s meči a kyji, jak je poslali velekněží a starší lidu. Jeho zrádce s nimi smluvil znamení: „Koho políbím, ten to je; toho se chopte.“ A hned přistoupil k Ježíšovi a řekl: „Buď zdráv, Mistře,“ a políbil ho.
Ježíš mu odpověděl: „Příteli, učiň jen, k čemu jsi přišel.“ Lidé z houfu přistoupili, vztáhli ruce na Ježíše a zmocnili se ho.
Vtom jeden z těch, kdo byli s Ježíšem, sáhl po meči, vytasil ho, udeřil veleknězova služebníka a uďal mu ucho. Ježíš mu však řekl: „Zastrč svůj meč tam, kam patří. Každý, kdo sahá po meči, mečem zahyne. Anebo myslíš, že by mi můj Otec neposlal ihned víc jak dvanáct pluků andělů, kdybych ho o to poprosil? Ale jak by se potom splnily výroky Písma, že se tak musí stát?“
V té chvíli řekl Ježíš onomu houfu: ,,Jako na zločince jste vytáhli s meči a kyji, abyste mě zatkli. Sedával jsem den co den v chrámě a učil, a nezmocnili jste se mě. To všechno se však stalo, aby se splnily výroky Písma u proroků. Tu jej všichni učedníci opustili a utekli.
Uvidíte Syna člověka, jak sedí po pravici Všemohoucího.
Ti, kdo se Ježíše zmocnili, vedli ho k veleknězi Kaifášovi, kde se shromáždili učitelé Zákona a starší. Petr šel zpovzdálí za ním až k veleknězovu dvoru. Vešel dovnitř a sedl si ke služebníkům, aby viděl, jak to skončí.
Velekněží a celá velerada hledali proti Ježíšovi lživé svědectví, aby ho mohli odsoudit na smrt, ale nenašli, třebaže se dostavilo mnoho falešných svědků. Nakonec přišli dva a řekli: On prohlásil: „Mohu zbořit Boží chrám a ve třech dnech ho zase vystavět.“
Velekněz povstal a zeptal se ho: „Nic neodpovídáš na to, co tito lidé proti tobě vypovídají?“ Ježíš však mlčel. Tu mu velekněz řekl: „Zapřísahám tě při živém Bohu, abys nám řekl, zdali jsi Mesiáš, Syn Boží!“
Ježíš mu odpověděl „Ano, jsem. Ale říkám vám: Od této chvíle uvidíte Syna člověka, jak sedí po pravici Všemohoucího a jak přichází v nebeských oblacích.“
Tu roztrhl velekněz své roucho a řekl: „Rouhal se! Nač ještě potřebujeme svědky? Právě jste sami slyšeli rouhání. Co o tom soudíte?“ Odpověděli: „Hoden je smrti.“
Pak mu plivali do tváře a tloukli ho pěstmi; někteří ho bili do tváře a říkali: „Když jsi prorok, pověz nám, Mesiáši, kdo tě to udeřil! “
Dříve než kohout zakokrhá, třikrát mě zapřeš.
Petr mezitím seděl venku na dvoře. Tu k němu přistoupila jedna služka a tvrdila „Tys byl také s tím Galilejcem Ježíšem.“ Ale on to přede všemi zapřel: „Nevím, co povídáš.“
Když odešel k chodbě u brány, uviděla ho jiná služka a řekla těm, kdo tam byli „Tady ten byl s tím nazaretským Ježíšem.“
Ale zase to zapřel, a to pod přísahou: „Toho člověka vůbec neznám!“
Za chvilku přistoupili ti, kdo tam stáli, a řekli Petrovi:
„Opravdu, i ty k nim patříš. Vždyď už tvé nářečí tě prozrazuje.“
Tu se začal zaklínat a zapřísahat: „Neznám toho člověka!“ Hned nato zakokrhal kohout a Petr si vzpomněl na slova, která Ježíš řekl: „Dříve než kohout zakokrhá, třikrát mě zapřeš.“ A vyšel ven a hořce se rozplakal.
Vydali Ježíše vladaři Pilátovi.
Když nastalo ráno, všichni velekněží a starší lidu se usnesli proti Ježíšovi, že ho vydají na smrt. Dali ho proto spoutat a odvést a vydali ho vladaři Pilátovi.
Do chrámové pokladny je dát nesmíme, protože je to odměna za krev.
Když teď zrádce Jidáš viděl, že Ježíš je odsouzen, hnulo se v něm svědomí. Přinesl velekněžím a starším těch třicet stříbrných nazpátek a řekl: „Zhřešil jsem – zradil jsem nevinnou krev.“
Odpověděli mu: „Co je nám do toho? To je tvá věc.“ Tu hodil ty stříbrné dovnitř chrámu, utekl odtamtud, šel a oběsil se.
Velekněží vzali ty peníze a řekli: „Do chrámové pokladny je dát nesmíme, protože je to odměna za krev.“ Usnesli se tedy, že za ně koupí hrnčířovo pole na pohřbívání cizinců. Proto se tomu poli až do dneška říká Pole krve.
Tak se splnilo, co řekl prorok Jeremiáš: „Vzali třicet stříbrných, odhadní cenu za toho, kterého Izraelité tak odhadli, a dali je za hrnčířovo pole, jak mi nařídil Pán.“
Ty jsi židovský král?
Ježíš pak byl předveden před vladaře. Vladař se ho zeptal: „Ty jsi židovský král?“
Ježíš odpověděl: „Ano, já jsem!“ Na žaloby velekněží a starších neodpověděl nic.
Tu mu řekl Pilát: „Neslyšíš, co všechno proti tobě vypovídají?“ Ale Ježíš mu neodpověděl ani na jednu otázku, takže se vladař velmi divil.
Bylo zvykem, že o svátcích vladař propouštěl lidu jednoho vězně, kterého chtěli. Právě tehdy měli pověstného vězně, jmenoval se Barabáš. Proto když se lidé shromáždili, zeptal se jich Pilát, „Koho chcete, abych vám propustil? Barabáše, anebo Ježíše, kterému říkají Mesiáš?“ Věděl totiž, že ho vydali z nenávisti.
Když zasedl na soudní stolec, poslala k němu jeho žena se vzkazem „Nic neměj s tím spravedlivým! Kvůli němu jsem dnes ve snu mnoho vytrpěla.“
Velekněží a starší však přemluvili lid, aby si vyžádali Barabáše, a Ježíše aby dali popravit. Vladař se jich ptal: „Kterého vám z těchto dvou mám propustit?“
Začali volat ,,Barabáše!“
Pilát jim řekl: „Co tedy mám udělat s Ježíšem, zvaným Mesiáš?“
Všichni volali: „Na kříž s ním!“
On však namítl: „Ale co udělal špatného?“
Oni však křičeli ještě víc: „Na kříž s ním!“
Pilát viděl, že tím nic nedosáhl, ba naopak, že bouře stále vzrůstá. Dal si tedy přinést vodu, před očima lidu si umyl ruce a řekl: „Nemám vinu na krvi tohoto člověka. To je vaše věc. “
Všechen lid odpověděl: „Jeho krev aď padne na nás a na naše děti!“ Tu jim propustil Barabáše, Ježíše pak dal zbičovat a vydal ho, aby byl ukřižován.
Buď zdráv, židovský králi!
Vladařovi vojáci vzali Ježíše do vládní budovy a svolali k němu celou četu. Svlékli ho, přehodili mu nachově rudý plášď, upletli korunu z trní, vsadili mu ji na hlavu, do pravé ruky mu dali rákosovou hůl, klekali před ním a posmívali se mu: „Buď zdráv, židovský králi!“ Plivali na něj, brali mu hůl a bili ho po hlavě. Když se mu dost naposmívali, svlékli mu plášď, oblékli mu zase jeho šaty a odvedli ho, aby ho ukřižovali.
Zároveň s ním byli ukřižováni dva zločinci.
Když vycházeli, potkali jednoho člověka z Kyrény, jmenoval se Šimon. Toho přinutili, aby mu nesl kříž.
Když došli na místo zvané Golgota, což znamená „Lebka“, dali mu pít víno s příměskem hořkým jako žluč. Okusil, ale pít nechtěl. Přibili ho na kříž a rozdělili si jeho šaty losováním. Potom si tam sedli a hlídali ho.
Nad hlavu mu připevnili nápis s udáním jeho provinění: To je Ježíš, židovský král. Zároveň s ním byli ukřižováni dva zločinci, jeden po pravici, druhý po levici.
Jsi-li syn Boží, sestup z kříže.
Ti, kdo přecházeli okolo, potupně proti němu mluvili. Potřásali hlavou a říkali: „Chceš zbořit chrám a ve třech dnech ho zase vystavět. Zachraň sám sebe, jsi-li syn Boží, a sestup z kříže! “
Stejně tak se mu posmívali i velekněží s učiteli Zákona a staršími a říkali: „Jiným pomohl, sám sobě pomoci nemůže. Je prý to izraelský král! Aď nyní sestoupí z kříže, a uvěříme v něho. Spoléhal na Boha, aď ho teď v svobodí, má-li v něm zalíbení. Přece řekl: „Jsem Boží syn“!“ Stejně ho tupili i ti, kdo byli spolu s ním ukřižováni.
Eli, Eli, lema sabachthani?
Od dvanácti hodin nastala tma po celém kraji až do tří odpoledne. Kolem tří hodin zvolal Ježíš mocným hlasem:
„Eli, Eli, lema sabachthani?“, to znamená: „Bože můj, Bože můj, proč jsi mě opustil?“
Když to uslyšeli někteří z těch, kdo tam stáli, říkali: „On volá Eliáše!“ Jeden z nich hned odběhl, vzal houbu, naplnil ji octem, nastrčil ji na rákosovou hůl a chtěl mu dát pít. Ostatní však říkali: „Počkej, chceme vidět, zdali ho přijde Eliáš zachránit.“
Ježíš však znovu vykřikl mocným hlasem a skonal.
Chvíle tiché modlitby vkleče
Vtom se chrámová opona roztrhla vpůli odshora až dolů, země se zatřásla, skály se rozpukly, hroby se otevřely a mnoho těl zesnulých svatých bylo vzkříšeno. Po jeho vzkříšení vyšli z hrobů, vešli do Svatého města a ukázali se mnoha lidem. Když setník a jeho lidé, kteří měli u Ježíše stráž, viděli to zemětřesení a všechno, co se dělo, hrozně se polekali a říkali: „To byl opravdu syn Boží!“
Zpovzdálí tam přihlíželo i mnoho žen: (byly to) ty, které následovaly Ježíše už z Galileje a sloužily mu. Mezi nimi byla Marie Magdalská, Marie, matka Jakubova i Josefova, a matka Zebedeových synů.
Josef uložil Ježíšovo tělo do své nové hrobky.
Když nastal večer, přišel bohatý člověk pocházející z Arimatie, jmenoval se Josef. I on byl Ježíšovým učedníkem. Došel k Pilátovi a žádal o Ježíšovo tělo. Pilát poručil, aby mu ho vydali. Josef vzal tělo, zavinul ho do čistého lněného plátna a uložil ho do své nové hrobky, kterou si dal vytesat ve skále. Před vchod do hrobky přivalil velký kámen a odešel. Marie Magdalská a druhá Marie (přitom) seděly naproti hrobu.
Tady máte stráž. Jděte a zajistěte (hrob), jak uznáte za dobré.
Druhý den, to je po dnu příprav na svátek, přišli velekněží a farizeové společně k Pilátovi a řekli: „Pane, vzpomněli jsme si, že ten podvodník ještě zaživa prohlásil: „Po třech dnech vstanu z mrtvých.“ Dej tedy rozkaz zajistit hrob až do třetího dne. Jinak by mohli jeho učedníci přijít, ukradnout ho a říci lidu: „Vstal z mrtvých.“ Pak by ten poslední podvod byl ještě horší než první.“
Pilát jim odpověděl: „Tady máte stráž. Jděte a zajistěte (hrob), jak uznáte za dobré.“ Oni šli a zajistili hrob tím, že zapečetili kámen a postavili stráž.

Soňa / sv. Rogát (sobota 5. postního týdne)
2026-03-28
Ez 37,21-28
Jer 31
Jan 11,45-56
Barva: Fialová

Dita / sv. Rupert (pátek 5. postního týdne)
2026-03-27
Jer 20,10-13
Zl 18
Jan 10,31-42
Barva: Fialová

Emanuel / sv. Kastulus (Haštal) (čtvrtek 5. postního týdne)
2026-03-26
Mše svatá – 18:00
Úmysl – za členy živého růžence
Gn 17,3-9
Zl 105
Jan 8,51-59
Barva: Fialová

Marián / Slavnost Zvěstování Páně
2026-03-25
Iz 7,10-14
Zl 40(39)
Zid 10,4-10
Lk 1,26-38
Barva: Bílá
PRVNÍ ČTENÍ Iz 7, 10 – 14
Hle, panna počne.
Čtení z knihy proroka Izaiáše.
Hospodin promluvil k Achazovi ( skrze proroka Izaiáše ) „Vyžádej si znamení od Hospodina, svého Boha, aď hluboko v podsvětí, či nahoře na výšinách!“
Achaz však řekl: „Nebudu žádat, nebudu pokoušet Hos-podina.“
Tu pravil Izaiáš: „Slyšte tedy, Davidův dome! Nestačí vám omrzovat lidi, že omrzujete i mého Boha? Proto vám dá znamení sám Pán: Hle, panna počne a porodí syna a dá mu jméno Emanuel ( to je „Bůh s námi“ ) .“
Žl 40 (39), 7 – 8a. 8b – 9. 10. 11 Odp.: srv. 8a + 9b
Odp.: Hle, přicházím, Pane, splnit tvou vůli.
V obětních darech si nelibuješ, zato jsi mi otevřel uši.
Celopaly a smírné oběti nežádáš, tehdy jsem řekl: „Hle, přicházím. Odp.
Ve svitku knihy je o mně psáno: Rád splním tvou vůli, můj Bože, tvůj zákon je v mém nitru.“ Odp.
Spravedlnost jsem zvěstoval ve velkém shromáždění, svým rtům jsem nebránil, ty to víš, Hospodine!
Odp.
Nenechal jsem si pro sebe tvou spravedlnost, o tvé věrnosti a pomoci jsem mluvil, nezatajil jsem tvou lásku a tvou věrnost před velkým shromážděním. Odp.
DRUHÉ ČTENÍ Žid 10, 4 – 10
Abych plnil, Bože, tvou vůli, jak je to o mně psáno ve svitku knihy.
Čtení z listu Židům.
Krev býků a kozlů nemůže hříchy odstranit. A tak Kris-tus, když přicházel na svět, řekl: „Dary ani oběti jsi nechtěl, ale připravils mi tělo. V celopalech a v obětech za hřích jsi neměl zálibu. Proto jsem řekl: Tady jsem, abych plnil, Bože, tvou vůli, jak je to o mně psáno ve svitku knihy.“
Po prvních slovech: „dary ani oběti, celopaly ani oběti za hřích jsi nechtěl a neměl jsi v nich zálibu“ – a přece to všech-no se obětuje podle Zákona – hned dodává: „Tady jsem, abych plnil tvou vůli.“ To první ruší, aby ustanovil to druhé.
A touto „vůlí“ jsme posvěceni obětováním těla Ježíše Kris-ta jednou provždy.
EVANGELIUM Lk 1, 26 – 38
Počneš a porodíš syna.
Slova svatého evangelia podle Lukáše.
“ Anděl Gabriel byl poslán od Boha do galilejského města, které se jmenuje Nazaret, k panně zasnoubené s mužem jménem Josef z Davidova rodu a ta panna se jmenovala Maria.
Anděl k ní vešel a řekl: „Bud“ zdráva, milostiplná! Pán s tebou!“
Když to slyšela, ulekla se a uvažovala, co má ten pozdrav znamenat.
Anděl jí řekl: „Neboj se, Maria, neboď jsi nalezla milost u Boha. Počneš a porodíš syna a dáš mu jméno Ježíš. Bude veliký a bude nazván Synem Nejvyššího. Pán Bůh mu dá trůn jeho předka Davida, bude kralovat nad Jakubovým ro-dem navěky a jeho království nebude mít konce.“
Maria řekla andělovi: „Jak se to stane? Vždyď muže ne-poznávám.“
Anděl jí odpověděl: „Duch svatý sestoupí na tebe a moc Nejvyššího tě zastíní. Proto také dítě bude nazváno svaté, Syn Boží. I tvoje příbuzná Alžběta počala ve svém stáří syna a je už v šestém měsíci, ačkoli byla považována za neplod-nou. Vždyď u Boha není nic nemožného.“ ,
Maria řekla: „Jsem služebnice Páně: aď se mi stane podle tvého slova.“ A anděl od ní odešel.

Gabriel / sv. Kateřina Švédská (úterý 5. postního týdne)
2026-03-24
Nm 21,4b-9
Zl 102
Jan 8,21-30
Barva: Fialová

Ivona / sv. Turibius z Mongroveja (pondělí 5. postního týdne)
2026-03-23
Dan 13,1-9.15-17.19-30.33-62
Zl 23
Jan 8,1-11
Barva: Fialová

Leona / sv. Epafrodit (5. neděle postní)
2026-03-22
Ez 37,12-14
Zl 130(129)
Rim 8,8-11
Jan 11,1-45
Barva: Fialová
1. ČTENÍ Ez 37,12-14
Vdechnu vám svého ducha a ožijete.
Čtení z knihy proroka Ezechiela.
Toto praví Hospodin Bůh:
„Hle, já otevřu vaše hroby, vyvedu vás z nich, můj lide, a přivedu vás do izraelské země. Tu poznáte, že já jsem Hospodin, až otevřu vaše hroby a vyvedu vás ven, můj lide! Vdechnu vám svého ducha a ožijete, usídlím vás ve vaší zemi, a tak poznáte, že já, Hospodin, jsem to řekl a vykonal“ – praví Hospodin.
Žl 130(129),1-2.3-4.5-6a.6b-8 Odp.: 7
Odp.: U Hospodina je slitování, hojné je u něho vykoupení.
Z hlubin volám k tobě, Hospodine, Pane, vyslyš můj hlas!
„Tvůj sluch aď je nakloněn k mé snažné prosbě!
Odp.
Budeš-li uchovávat v paměti viny, Hospodine, Pane, kdo obstojí?
Ale u tebe je odpuštění, abychom ti mohli v úctě sloužit. Odp.
Doufám v Hospodina,
duše má doufá v jeho slovo, má duše čeká na Pána
více než stráže na svítání.
Odp. Více než stráže na svítání aď čeká Izrael na Hospodina, neboď u Hospodina je slitování, hojné je u něho vykoupení.
On vykoupí Izraele ze všech jeho provinění.
Odp.
2. ČTENÍ Řím 8,8-11
Sídlí ve vás Duch toho, který z mrtvých vzkřísil Ježíše.
Čtení z listu svatého apoštola Pavla Římanům.
Bratři!
Ti, kdo žijí svému tělu, nemohou se líbit Bohu. Ale vy žijete ne podle těla, nýbrž podle Ducha, jestliže skutečně ve vás přebývá Duch Boží.
Kdo totiž nemá Kristova Ducha, ten není jeho. Je-li však ve vás Kristus, tělo je podrobeno smrti kvůli hříchu, ale duch je (plný) života, protože je ospravedlněn. A když sídlí ve vás Duch toho, který z mrtvých vzkřísil Ježíše, pak ten, který vzkřísil z mrtvých Krista Ježíše, probudí k životu i vaše smrtelné tělo svým Duchem, který sídlí ve vás.
EVANGELIUM Jan 11,1-45
Já jsem vzkříšení a život.
Slova svatého evangelia podle Jana.
Byl jeden nemocný, Lazar z Betánie, vesnice, kde bydlela Marie a její sestra Marta. To byla ta Marie, která pomazala Pána olejem a utřela mu nohy svými vlasy. Ten nemocný byl její bratr Lazar. Sestry tedy poslaly k Ježíšovi se vzkazem: „Pane, ten, kterého miluješ, je nemocný.“ Když to Ježíš uslyšel, řekl: „To není nemoc k smrti, ale k slávě Boží, aby jí byl oslaven Boží Syn.“
Ježíš měl rád Martu a její sestru i Lazara. Když tedy uslyšel, že je nemocný, zůstal ještě dva dni v místě, kde byl. Potom teprve řekl svým učedníkům: „Pojďme znovu do Judska! “
Učedníci mu odpověděli: „Mistře, nedávno tě chtěli židé ukamenovat – a zas tam jdeš?“
Ježíš na to řekl: „Nemá den dvanáct hodin? Kdo chodí ve dne, neklopýtne, protože vidí ve světle tohoto světa. Kdo však chodí v noci, klopýtne, protože v něm není světlo.“
Po těch slovech ještě dodal: „Náš přítel Lazar spí, ale jdu tam, abych ho probudil.“
Učedníci mu řekli: „Pane, jestliže spí, uzdraví se.“ Ježíš však mluvil o jeho smrti, ale oni mysleli;,, že mluví o skutečném usnutí.
Ježíš jim tedy řekl otevřeně: „Lazar umřel. A jsem rád, že jsem tam nebyl, kvůli vám, abyste uvěřili. Ale pojďme k němu!“
Tomáš – řečený Blíženec – vyzval ostatní učedníky: „Pojďme i my, aď zemřeme s ním!“
Když Ježíš přišel, shledal, že Lazar je už čtyři dny v hrobě. Betánie byla blízko Jeruzaléma, jen asi patnáct honů od něho. K Martě a Marii přišlo mnoho židů, aby je potěšili v žalu nad bratrem.
Když Marta uslyšela, že Ježíš přichází, chvátala mu naproti. Marie zůstala v domě. Marta řekla Ježíšovi: „Pane, kdybys tu byl, můj bratr by neumřel. Ale vím dobře i teď, že aď bys žádal Boha o cokoli, Bůh ti to dá.“
Ježíš jí řekl: „Tvůj bratr vstane.“
Marta mu odpověděla: „Vím, že vstane při vzkříšení v poslední den.“
Ježíš jí řekl: „Já :jsem vzkříšení a život. Kdo věří ve mne, i kdyby umřel, bude žít, a žádný, kdo žije a věří ve mne, neumře navěky. Věříš tomu?“
Odpověděla mu: „Ano, Pane, věřím, že ty jsi Mesiáš, Syn Boží, který má přijít na svět.“
Po těch slovech odešla, zavolala svou sestru Marii stranou a řekla jí: „Mistr je tu a volá tě.“ Jak to Marie uslyšela, rychle vstala a šla k němu. Ježíš totiž dosud nedošel do ves nice, ale byl ještě na tom místě, kam mu Marta přišla naproti. Když uviděli židé, kteří byli u Marie v domě a těšili ji, že rychle vstala a vyšla, šli za ní; mysleli si, že jde k hrobu, aby se tam vyplakala.
Jakmile Marie došla tam, kde byl Ježíš, a uviděla ho, klesla mu k nohám a řekla mu: „Pane, kdybys tu byl, můj bratr by neumřel.“
Když Ježíš viděl, jak pláče ona a jak pláčou i židé, kteří přišli zároveň s ní, v duchu byl hluboce dojat, zachvěl se a zeptal se: „Kam jste ho položili?“
Odpověděli mu: „Pane, pojď se podívat! “ Ježíš zaplakal. Židé říkali: „Hle, jak ho miloval!“ Ale někteří z nich řekli: „Copak nemohl ten, který otevřel oči slepému, také dokázat, aby on neumřel?“
Ježíš byl znovu hluboce dojat a přišel ke hrobu. Byla to jeskyně a na ní ležel kámen.Ježíš řekl: „Odstraňte ten kámen!“
Sestra zemřelého Marta mu namítla: „Pane, už zapáchá, vždyď je tam čtvrtý den.“Ježíš jí odpověděl: „Řekl jsem ti přece, že budeš-li věřit, uvidíš slávu Boží.“ Odstranili tedy kámen. Ježíš obrátil oči vzhůru a řekl: „Otče, děkuji ti, že jsi mě vyslyšel. Já jsem ovšem věděl, že mě vždycky vyslyšíš. Ale řekl jsem to kvůli zástupu, který stojí kolem mě, aby uvěřili, že ty jsi mě poslal.“ Po těch slovech zavolal mocným hlasem: „Lazare, pojď ven! “ Mrtvý vyšel, ovázán na nohou i na rukou pruhy plátna a s tváří omotanou šátkem. Ježíš jim nařídil: „Rozvažte ho a nechte odejít!“
Mnoho z těch židů, kteří přišli k Marii a uviděli, co (Ježíš) vykonal, v něj uvěřilo.

Radek / bl. Serapion (sobota 4. postního týdne)
2026-03-21
Jer 11,18-20
Zl 7
Jan 7,40-53
Barva: Fialová

Světlana / sv. Archip (pátek 4. postního týdne)
2026-03-20
Mdr 2,1a.12-22
Zl 34
Jan 7,1-2.10.25-30
Barva: Fialová

Josef / Slavnost sv. Josefa
2026-03-19
2Sam 7,4-5a.12-14a.16
Zl 89(88)
Rim 4,13.16-18.22
Mt 1,16.18-21.24a

Barva: Bílá

Mše svatá v 18:00

Úmysl: Na poděkování společného života

PRVNÍ ČTENÍ 2 Sam 7, 4 – 5a. 12 – 14a. 16
Pán Bůh mu dá trůn jeho předka Davida.
Čteni z druhé knihy Samuelovy.
Hospodinovo slovo se ozvalo k Nátanovi: „Jdi a řekni mému služebníku Davidovi: Tak praví Hospodin: Až se na-plní tvé dny a uložíš se ke svým otcům, vzbudím po tobě po-tomstvo, které vzejde z tvých útrob, a upevním jeho králov-ství. Postaví dům mému jménu a já upevním jeho královský trůn navěky. Já mu budu otcem a on mi bude synem. Tvůj dům a tvé království potrvá přede mnou navěky, tvůj trůn bude pevný navždy.“
Žl 89 (88), 2 – 3. 4 – 5. 27 + 29 Odp.: 37
Odp.: Jeho potomstvo potrvá navěky.
Na věky chci zpívat o Hospodinových milostech,
po všechna pokolení hlásat svými ústy tvou věrnost. Řekl jsi totiž: „Navěky je založena milost.“
Na nebi jsi upevnil svou věrnost. Odp.
„Smlouvu jsem sjednal se svým vyvoleným, přísahal jsem Davidovi, svému služebníku: Na věky zajistím tvůj rod a tvůj trůn zbuduji na všechna pokolení.
Odp.
On mě bude vzývat: Ty jsi můj otec, můj Bůh a skála mé spásy.
Navěky mu zachovám svou milost, má smlouva s ním platit nepřestane.“ Odp.
DRUHÉ ČTENÍ Řím 4, 13. 16 -18. 22
Uvěřil, ačkoli už nebylo naděje.
Čtení z listu svatého apoštola Pavla Římanům.
Bratři!
Abrahámovi a jeho potomstvu se dostalo zaslíbení, že bude dědicem světa, ale ne v závislosti na zákoně, nýbrž proto, že byl ospravedlněn na základě víry.
A proto (se člověk stává dědicem) na základě víry, a tím z milosti, poněvadž tak je ono zaslíbení jisté pro všechny, potomky, a to nejen pro ty, kteří mají Zákon, ale i pro ty, kteří mají víru jako Abrahám. Vždyď on je naším společným otcem – jak to stojí v Písmu: „Ustanovil jsem tě za otce mno-ha národů“ – před Bohem, kterému on uvěřil, že oživuje mrtvé a volá k bytí to, co není. Ačkoli už nebylo naděje, on přece doufal a uvěřil, že se stane otcem mnoha národů, pro-tože mu bylo řečeno: „Tak četné bude tvé potomstvo!“
A proto „mu to bylo uznáno za spravedlnost“.
EVANGELIUM Mt 1, 16. 18 – 21. 24a
Josef udělal, jak mu anděl Páně přikázal.
Slova svatého evangelia podle Matouše.
Jakub byl otec Josefa, muže Marie, z které se narodil Je-žíš, nazývaný Kristus. S narozením Ježíše Krista to bylo takto: Jeho matka Ma-ria byla zasnoubena s Josefem. Ale dříve než spolu začali bydlet, ukázalo se, že počala z Ducha svatého. Protože její muž Josef byl spravedlivý a nechtěl ji vydat pohaně, roz-hodl se tajně se s ní rozejít.
Když už to chtěl udělat, zjevil se mu ve snu anděl Páně a řekl: „Josefe, synu Davidův, neboj se k sobě vzít svou man-želku Marii. Vždyď dítě, které počala, je z Ducha svatého. Po-rodí syna a dáš mu jméno Ježíš; on totiž spasí svůj lid od hříchů.“
Když se Josef probudil ze spánku, udělal, jak mu anděl Páně přikázal.

Eduard / sv. Cyril Jeruzalémský (středa 4. postního týdne)
2026-03-18
Iz 49,8-15
Zl 145
Jan 5,17-30
Barva: Fialová

Vlastimil / sv. Patrik (úterý 4. postního týdne)
2026-03-17
Ez 47,1-9.12
Zl 46
Jan 5,1-3a.5-16
Barva: Fialová

Elena, Herbert / sv. Heribert (pondělí 4. postního týdne)
2026-03-16
Iz 65,17-21
Zl 30
Jan 4,43-54
Barva: Fialová

Ida / sv. Longin (4. neděle postní)
2026-03-15
1Sam 16,1b.6-7.10-13a
Zl 23(22)
Ef 5,8-14
Jan 9,1-41
Barva: Růžová
1. ČTENÍ 1Sam 16,1b.6-7.10-13a
David je pomazán za krále nad Izraelem.
Čtení z první knihy Samuelovy.
Hospodin řekl Samuelovi: „Naplň svůj roh olejem a jdi! Posílám tě k Jesseovi, Betlémanu, protože jsem si vyhlédl krále mezi jeho syny.“
Když (Samuel) přišel a spatřil Eliaba, řekl si: „Jistě tenhle je před Hospodinem jeho pomazaný.“ Hospodin však řekl Samuelovi: „Nevšímej si jeho vzhledu ani vysoké postavy, neboď ho vylučuji. Nedívám se totiž jako člověk; člověk soudí podle zdání, Hospodin vidí do srdce.“
Jesse předvedl před Samuela sedm svých synů, ale Samuel řekl: „Mezi nimi Hospodin nevyvolil nikoho.“ A zeptal se: „Jsou to již všichni chlapci?“ Jesse odpověděl: „Ještě je nejmladší, ten pase stáda.“ Samuel tedy řekl Jesseovi: „Pošli pro něho, neboď nesedneme k jídlu, dokud sem nepřijde.“ Poslal tedy a uvedl ho: byl plavovlasý, s krásnýma očima a milého vzhledu. Tu řekl Hospodin: „Nuže, pomaž ho; to je on.“
Samuel vzal roh s olejem a pomazal ho uprostřed jeho bratrů. Od toho dne i nadále působil s Davidem Hospodinův duch.
Žl 23(22),1-3a.3b-4.5.6 Odp.: 1
Odp.: Hospodin je můj pastýř, nic nepostrádám.
Hospodin je můj pastýř, nic nepostrádám, dává mi prodlévat na svěžích pastvinách, vodí mě k vodám, kde si mohu odpočinout, občerstvuje mou duši.
Odp.
Vede mě po správných cestách pro svoje jméno.
I kdybych šel temnotou rokle, nezaleknu se zla, vždyď ty jsi se mnou. Tvůj kyj a tvá hůl,
ty jsou má útěcha.
Odp.
Prostíráš pro mě stůl před zraky mých nepřátel, hlavu mi mažeš olejem, má číše přetéká.
Odp.
Štěstí a přízeň mě provázejí po všechny dny mého života, přebývat smím v Hospodinově domě na dlouhé, předlouhé časy.
Odp.
2. ČTENÍ Ef 5,8-14
Vstaň z mrtvých, a Kristus tě osvítí.
Čtení z listu svatého apoštola Pavla Efesanům.
Bratři! Byli jste kdysi tmou, ale teď jste světlem v Pánu. Žijte jako děti světla. Ovoce toho světla totiž záleží ve všestranné dobrotě, spravedlnosti a v životě podle pravdy. Zkoumejte, co se líbí Pánu, a nemějte žádnou účast v těch neplodných skutcích tmy; spíše je veřejně odsuzujte. Vždyď člověku je hanba už jen o tom mluvit, co ti lidé potají páchají. Všechno, co se odsoudí, ukáže se v pravém světle. Všecko totiž, na co se vrhne světlo, je potom zřejmé. Proto se říká (v Písmě) : Probuď se, spáči, vstaň z mrtvých, a Kristus tě osvítí.
EVANGELIUM Jan 9,1-41
Šel, umyl se, a když se vrátil, viděl.
Slova svatého evangelia podle Jana.
Ježíš uviděl cestou člověka, který byl od narození slepý. Jeho učedníci se ho zeptali: „Mistře, kdo zhřešil: on sám, nebo jeho rodiče, že se narodil slepý?“
Ježíš odpověděl: „Nezhřešil ani on, ani jeho rodiče, ale mají se na něm zjevit Boží skutky. Musíme konat skutky toho, který mě poslal, dokud je den. Přichází noc, kdy nikdo nebude moci pracovat. Pokud jsem na světě, jsem světlo světa.“
Po těch slovech plivl na zem, udělal ze sliny bláto, potřel mu tím blátem oči a řekl mu: „Jdi se umýt v rybníku Siloe“ – to slovo znamená „Poslaný“. Šel tam tedy, umyl se, a když se vrátil, viděl.
Sousedé a ti, kteří ho dříve vídali žebrat, se ptali: „Není to ten, který tu sedával a žebral?“ Jedni tvrdili: „Je to on.“ Jiní říkali: „Není, ale je mu podobný.“ On řekl: „Jsem to já.“ Ptali se ho tedy: „Jak to, že teď vidíš?“
On odpověděl: „Člověk jménem Ježíš udělal bláto, pomazal mi oči a řekl: „Jdi k Siloe a umyj se!“ Šel jsem tedy, umyl se a vidím.“ Ptali se ho: „Kde je ten člověk?“ Odpověděl: „To nevím.“
Přivedli toho bývalého slepce k farizeům. Ten den, kdy Ježíš udělal bláto a otevřel mu oči, byla zrovna sobota. Také farizeové se ho znovu vyptávali, jak nabyl zraku. On; jim odpověděl: „Přiložil mi na oči bláto, umyl jsem se a vidím.“
Někteří farizeové říkali: „Ten člověk není od Boha, protože nezachovává sobotu.“ Jiní ale namítali: „Jak by mohl hříšný člověk dělat takové zázraky?“ A nemohli se dohodnout. Znovu se tedy zeptali toho slepého: „Co ty o něm říkáš, když ti otevřel oči?“ On odpověděl: „Je to prorok.“
Židé však tomu nechtěli věřit, že byl slepý a že nabyl zraku, až si zavolali rodiče toho uzdraveného slepce a zeptali se jich: „Je to váš syn, o kterém vy říkáte, že se narodil slepý? Jak to, že teď vidí?“ Jeho rodiče odpověděli: „Víme, že je to náš syn a že se narodil slepý. Ale jak to přijde, že teď vidí, to nevíme, a kdo mu otevřel oči, to my nevíme. Zeptejte se jeho. Je dospělý, aď mluví sám za sebe.“ To jeho rodiče řekli, protože se báli židů. Židé se už totiž usnesli, aby každý, kdo Ježíše vyzná jako Mesiáše, byl vyloučen ze synagógy. Proto jeho rodiče řekli: „Je dospělý, zeptejte se jeho.“
Zavolali tedy ještě jednou toho bývalého slepce a řekli mu: „Vzdej Bohu chválu! My víme, že ten člověk je hříšník.“ On odpověděl: „Zda je hříšník, to nevím, ale vím jedno: že jsem byl slepý, a teď vidím.“ Zeptali se ho tedy: „Co s tebou udělal? Jak ti otevřel oči?“ Odpověděl jim: „Už jsem vám to řekl, ale jako byste to neslyšeli. Proč to chcete slyšet znovu? Chcete se snad i vy stát jeho učedníky?“
Osopili se na něj: „Ty jsi jeho učedník! My jsme učedníci Mojžíšovi. My víme, že k Mojžíšovi mluvil Bůh, o tomhle však nevíme, odkud je.“
Ten člověk jim odpověděl: „To je skutečně divné, že vy nevíte, odkud je – a otevřel mi oči. Víme, že hříšníky Bůh neslyší, ale slyší toho, kdo je zbožný a plní jeho vůli. Od věků nebylo slýcháno, že by někdo otevřel oči slepému od narození. Kdyby tento člověk nebyl od Boha, nic by nedokázal.“
Řekli mu: „V hříších ses celý narodil – a ty nás chceš poučovat?“ A vyhnali ho. Ježíš se dověděl, že ho vyhnali; vyhledal ho a řekl mu: „Věříš v Syna člověka?“ Odpověděl: „A kdo je to, pane, abych v něho uvěřil?“ Ježíš mu řekl: „Viděls ho: je to ten, kdo s tebou mluví.“ On na to řekl: „Věřím, Pane!“ a padl před ním na kolena.
Ježíš prohlásil: „Přišel jsem na tento svět soudit: aby ti, kdo nevidí, viděli, a kdo vidí, oslepli.“ Slyšeli to někteří farizeové, kteří byli u něho, a řekli mu: „Jsme snad i my slepí?“ Ježíš jim odpověděl: „Kdybyste byli slepí, neměli byste hřích. Vy však říkáte: „Vidíme“. Proto váš hřích trvá.“
